teza

Anima Capalneanu
 * TEZĂ DE DOCTORAT**

Prezint în câteva rânduri, pentru o informare colegială, teza cu titlul **Factorul informaţional în învăţământ şi cercetare în contextul modernizării documentării ştiinţifice** pe care am susţinut-o anul acesta la Universitatea din Cluj**.** Cercetarea pe care am intreprins-o vizează aria definită de domeniile bibliografic şi documentar şi tratează evoluţia lor istorică, atât //în sine// – ca zone disciplinare distincte – cât şi prin analizarea **produselor specifice de informare şi documentare**. În contextul mai larg al dezvoltării domeniului informativ pe plan mondial, interesul meu s-a fixat cu prioritate asupra evoluţiei lui în România, de la primele forme articulate de activitate bibliografică şi până la modernizarea transferului de informaţii, în contextul realizării sistemului naţional de informare şi documentare. Lucrarea este structurată în două părţi – un studiu teoretic şi o investigaţie cu caracter aplicativ - fiecare dintre ele utilizând metodologii de cercetare specifice. Secvenţa teoretică prezentată în **PARTEA I-a** a disertaţiei - intitulată **Evoluţia factorului informaţional în învăţământ şi cercetare, în epocile modernă şi contemporană (1800-2005). Istoric, structuri instituţionale, perspective –** analizează paradigmele domeniilor informaţionale, aşa cum au fost ele conturate din perspectivă istorică. Capitolul 1 urmăreşte traseul parcurs pe plan mondial, de **//Bibliologie//** – domeniul cu obiect de reflecţie //cartea//, în accepţiunea ei generică, alături de **//Biblioteconomie//** – ca gestionar tradiţional al corpusurilor constituite de documente şi de **//Bibliografie//** – ca îndrumătoare spre cunoaştere. Acest parcurs evidenţiază, de-a lungul secolelor, ponderea în continuă creştere a cunoştinţelor //acumulate în documente// şi importanţa lor în evoluţia comunităţilor umane. Relativ recent, dacă ne raportăm la coordonatele istorice ale Bibliologiei, Biblioteconomiei şi Bibliografiei – la sfârşit de secol XIX – se naşte o nouă ştiinţă, **//Documentarea//**, care transcende documentul, ca unitate fizică limitată, şi aplică noi metodologii de acţiune directă, //cu valenţe creative//, asupra informaţiilor cuprinse în documente. Ultimele decenii şi, în special, ultimii ani impun practicilor de documentare o nouă cale de acces la informaţie, care nu se rezumă doar la identificarea resurselor, ci oferă şi posibilitatea utilizării lor cu maximum de eficienţă. Noile tehnologii informaţionale, studiate şi teoretizate de **//Ştiinţa informării şi comunicării//** fac posibilă eliminarea tuturor barierelor de ordin spaţial şi temporal care grevează utilizarea informaţiei şi aduc mult mai aproape de noi, celebrul //Repertoriu Universal// al lui Paul Otlet – utopica bibliotecă globală, al cărei proiect s-a născut cu mai mult de un secol în urmă. Pe parcursul următoarelor 5 capitole ale primei părţi a lucrării, am analizat evoluţia **bibliografiei şi documentării ştiinţifice în spaţiul cultural românesc**, între coordonatele temporale menţionate mai devreme. Ele sunt urmărite începând cu faza simplă a catalogului sau a modestei liste de titluri şi până la lucrările bibliografice de mare anvergură, analitice, sintetice şi critice, la bibliografiile naţionale curente şi retrospective şi la instrumentele bibliografice cu caracter special, elaborate până în prezent. Ca reflex direct al acestui tip de abordare, studiul are un puternic caracter taxonomic, în special la capitolele privind activitatea bibliografică şi documentară din România, după anul 1945. Pentru studierea activităţii bibliografice şi documentare din această perioadă, am stabilit următoarele principale categorii de documente secundare şi terţiare elaborate de-a lungul deceniilor : Un capitol special şi foarte consistent, intitulat **//Biblioteca Academiei Române şi reţeaua structurilor documentare din sfera cercetării ştiinţifice//**, este dedicat contribuţiilor fundamentale ale Bibliotecii acelei instanţe cu rolul de „spiritus rector” – **Academia Română.** Biblioteca a avut la origine nevoia de a concentra într-un singur loc toate izvoarele cu referire la limba şi istoria românilor, pentru a face posibilă elaborarea //Dicţionarului analitic şi critic al limbii române// şi a //Gramaticii române//. În timp, ea îşi va diversifica patrimoniul până la a deveni cea mai bogată şi mai valoroasă colecţie de documente a naţiunii române, pe baza căreia se vor realiza importante studii şi cercetări ştiinţifice. Principiul documentării riguroase, exacte, exhaustive şi după criterii ştiinţifice s-a impus încă din faza de început a existenţei sale, astfel încât ea a devenit, de asemenea, foarte curând şi primul institut de cercetări ştiinţifice al înaltului for academic. În acest context, adoptarea, în plenul Academiei în 1895, a **planului** propus de Ioan Bianu, reprezintă un moment de referinţă în evoluţia bibliografiei româneşti, care marchează întreaga activitate ulterioară de elaborare a unor opere bibliografice masive, de mare valoare pentru întreaga viaţă ştiinţifică şi culturală din România. În continuarea capitolului 4, am întreprins o analiză în profunzime a operelor bibliografice realizate până în prezent, sub auspiciile Academiei Române, atât în cadrul fixat în 1895, cât şi în afara acestuia, dar izvorâte tot din dorinţa de a oferi o imagine cât mai cuprinzătoare a fondurilor documentare deţinute de Biblioteca Academiei. Am plasat fiecare dintre aceste importante realizări într-un cadru cultural mai larg, cu referiri speciale la modul în care au fost ele receptate în epocă şi la influenţele pe care le-au exercitat asupra întregii sfere a activităţii bibliografice ulterioare. Categoriile documentare pe care le-am stabilit pentru studiul aprofundat al operelor bibliografice elaborate în cadrul Bibliotecii Academiei se referă la :
 * **Bibliografia naţională a României**, cu cele două coordonate temporale – //retrospectivă// şi //curentă//, care a revenit Bibliotecii Academiei Române şi, respectiv, Bibliotecii Centrale de Stat.
 * **Sistemul naţional** **al cataloagelor colective**, ca sursă de informare, curentă şi retrospectivă, asupra colecţiilor de publicaţii //monografice// şi //seriale//, existente în bibliotecile româneşti, atât pe plan naţional cât şi regional sau local.**Instrumente bibliografice cu caracter special**, unde am inclus lucrările **monografice**, din categoria //cataloagelor de colecţii speciale, indicilor de reviste, cercetărilor bibliografice de specialitate, a sintezelor documentare, a biobibliografiilor// etc//.// În aceeaşi categorie am inclus şi lucrările secundare **periodice**, de informare asupra colecţiilor de documente şi a dinamicii lor, lucrări de tipul : //buletine signaletice cumulative, publicaţii de informare rapidă, reviste de sumare şi referative// şi multe altele//.//
 * O categorie specială de publicaţii asupra cărora m-am oprit, este reprezentată de //sursele primare// elaborate pentru **formarea şi educaţia permanentă a specialiştilor în ştiinţa informării**. Păstrând şi pentru această zonă aceeaşi metodologie de cercetare, am studiat, în secvenţe distincte, două tipuri documentare :
 * **Sursele monografice de informare**, care includ //volumele de lucrări ştiinţifice// susţinute în cadru public organizat şi //manualele şi lucrările metodologice// cu profil bibliologic, biblioteconomic şi de ştiinţa informării... pe de-o parte şi
 * **Periodicele primare** de specialitate, atât cele curente cât şi cele care şi-au încetat apariţia, pe de altă parte. Pentru a contura o imagine cât mai cuprinzătoare a acestei categorii documentare, am prezentat, în Anexele 2 şi 3 **//Manualele şi lucrările metodologice de biblioteconomie şi ştiinţa informării publicate în intervalul 1945-2004//** şi, respectiv **//Periodicele primare curente cu caracter bibliologic//**.
 * **Bibliografia retrospectivă naţională a cărţii româneşti**, cu cele trei componente privind cartea veche românească, cartea românească modernă şi, în absenţa variantei finalizate şi publicate, stadiul lucrărilor la bibliografia cărţii contemporane, pentru intervalul 1919-1952.
 * **Bibliografia naţională a publicaţiilor periodice româneşti**, atât cea alfabetică a titlurilor cât şi cea analitică a contribuţiilor din revistele şi ziarele româneşti vechi**.**
 * **Bibliografiile naţionale speciale**, care adună şi prelucrează materialul informativ cu acoperire naţională, pe domenii de activitate.
 * **Cataloagele manuscriselor româneşti, greceşti, slave şi orientale**, deţinute de fondurile speciale ale Bibliotecii Academiei.
 * **Instrumente de informare asupra altor tipuri de surse speciale** – din categoria : carte rară, foi volante, corespondenţă, biobibliografii, grafică, stampe, numismatică, hărţi şi note muzicale etc.
 * **Cataloagele colective** realizate de Biblioteca Academiei în colaborare cu alte peste 700 institute şi biblioteci importante din ţară, pentru a accesibiliza sursele de informare existente în bibliotecile din România.

Concomitent cu problematica vizând documentele secundare şi terţiare elaborate în România, într-o perioadă care depăşeşte durata unui secol, am prezentat, deasemenea, **cadrul instituţional al activităţii profesionale de specialitate**, plasând un accent prioritar pe organizarea internă a activităţii bibliografice şi de informare la Biblioteca Academiei Române şi în cadrul **reţelei de biblioteci ale filialelor Academiei**, pe de-o parte, şi pe Institutul Naţional de Informare şi Documentare, pe de altă parte, alături de principalele **centre şi oficii de informare şi documentare tehnico-ştiinţifică** **şi economică** din ţară. Direcţiile de cercetare, abordate în cadrul Capitolului 5, s-au îndreptat atât asupra activităţii editoriale a **INID** – ca unitate naţională de informare şi documentare – cât şi asupra principalelor **structuri informative, componente ale** **reţelei**. Activitatea bibliografică a acestor centre informaţionale din România a fost mai dificil de urmărit. Drumul parcurs de fiecare dintre ele este foarte sinuos, au evoluat pe traiectorii diferite şi, în special în ultimii ani, au suferit multiple schimbări administrative, organizatorice şi structurale. După 1990, unele au devenit instituţii independente faţă de ministerele care le coordonaseră, au devenit firme de servicii şi consultanţă, organizaţii nonguvernamentale, S.R.L.-uri etc. Cele mai reprezentative dintre ele sunt prezente în studiul nostru, prin intermediul diverselor tipuri de publicaţii primare şi secundare elaborate şi prin gama de servicii de informare oferite. În completare, Anexa 5 prezintă un tabel sinoptic al **//Institutelor, centrelor şi oficiilor de informare şi documentare din România//**. Aplicând întreaga metodologie de procesare bibliografică şi analitică a documentaţiei tehnico-ştiinţifice româneşti şi străine, documentariştii de la **INID** au dezvoltat un important sistem de materiale de informare şi referenţiale, bazate pe cele mai variate tipuri de servicii informative. Tipologia serviciilor de informare şi a documentaţiei create de INID, stabilite de noi pentru analiză, vizează în primul rând : A treia coordonată a studiului nostru teoretic se validează prin analizarea surselor documentare destinate //formării profesionale de specialitate//, atât sub componenta lor monografică, cât şi ca periodice cu profil bibliologic şi de ştiinţa informării. În strânsă corelare cu acest aspect, am urmărit, deopotrivă, traseul istoric al **Şcolii bibliologice româneşti** şi **contextul academic de formare profesională.** Scopul cercetării aplicative prezentate în **partea a II-a** a disertaţiei noastre intitulate : **//Analiza tematică şi de gen a literaturii bibliologice româneşti, cu caracter monografic - publicate în intervalul 1945-2004//**, este de a analiza – scientometric şi bibliometric – întreaga literatură românească de specialitate, publicată în perioada 1945-2004 sub formă de carte. Intenţia noastră a fost de a evidenţia modul în care această literatură a contribuit de-a lungul timpului, la recunoaşterea, afirmarea şi la consolidarea, în România, a profesiei legate de universul informaţional. Studiul nostru reprezintă, în fapt, o incursiune hermeneutică în resorturile istorice şi interne ale profesiei şi ale literaturii ei, încercând să scoată la lumină atât **modul** în care autorii români s-au raportat la subiectele abordate – prin intermediul //descriptorilor de gen,// acordaţi – //apriori// – fiecărei înregistrări bibliografice incluse în baza de date, cât şi **domeniile** prioritare de-a lungul deceniilor – fixate, în cercetare, prin acordarea //descriptorilor// //tematici//, care se află cumulaţi în Anexa 6. Am analizat, deopotrivă şi relaţiile care există între zonele tematice identificate şi **nivelul de aprofundare ştiinţifică** al tratării lor, prin stabilirea //ponderii// reprezentărilor tematice în cadrul fiecărui gen. Etapele acestui parcurs : investigaţiile pentru identificarea documentelor, elaborarea bibliografiei analitice pentru studiu, calculele bibliometrice şi analizarea datelor obţinute, conturează un demers socio-profesional, realizat prin analiza critică şi evaluarea literaturii bibliologice româneşti. Ea este cercetată, deopotrivă, ca rezultat al unui complex de factori social-culturali, prin studierea dinamicii acestora, a sistemului de valori şi a poziţiei sociale cu care este ea asociată. Concluziile acestui studiu reprezintă un **set de estimare valorică, epistemologică şi cantitativă** a producţiei bibliologice româneşti, editate pe parcursul ultimei jumătăţi de secol. Prin obiectivul pe care l-am stabilit la începutul cercetării şi prin efortul de a centraliza şi analiza, într-o singură lucrare, întreg corpusul documentar de tip referenţial din literatura românească de specialitate, cercetarea reprezintă, după ştiinţa noastră, prima şi singura cu o astfel de anvergură, care să aducă până la zi realizările din domeniul bibliografic şi documentar românesc. Studiul teoretic din partea I-a a lucrării, care este axat pe analizarea **documentelor secundare şi terţiare** realizate în spaţiul bibliografic românesc, se completează cu studiul bibliometric, tematic şi de gen, întreprins asupra **documentelor primare** de specialitate – prezentat în partea a II-a a lucrării. Intenţia mea a fost, aşadar, de a elabora un **amplu studiu istoriografic** al domeniului informaţional românesc şi de a crea, prin acest demers, o imagine generală şi unitară, diacronică şi de perspectivă asupra domeniului.
 * **Serviciile de informare bibliografică curentă** – unde se elaborează buletinele de informare //pe profile tematice// – **PRODOC** şi produsele //politematice// //de informare faptică din reviste străine// – **SELECTDATA**, ambele realizate prin mijloace automatizate, în sistem de diseminare selectivă a informaţiilor. În acelaşi context, am studiat **Sistemele naţionale de semnalare bibliografică organizate de INID** – sisteme de tipul **//INFORMTRADUCERI//** sau **//CERBIEF//** – considerând că aceastea reprezintă forme incipiente ale cataloagelor colective naţionale, în varianta lor electronică.
 * **Cercetările bibliografice şi sintezele documentare** – publicaţii de semnalare complexă - analitică şi sintetică – alături de **Produsele informaţionale pentru specialiştii în documentare** şi de **Serialele primare** de profil, sunt de asemenea analizate în profunzime.
 * Bibliografia analitică** realizată ca bază de studiu şi prezentată în volum separat împreună cu propriul ei sistem de indici - în Anexa 7 - are valoare informativă prin ea însăşi, ca sursă de semnalare – generală şi unitară – a literaturii româneşti de specialitate, utilă pentru orice viitor studiu pe teme din acest domeniu sau din domenii conexe. Varianta ei electronică – care se poate regăsi pe Internet şi care este în permanenţă actualizată – reprezintă singura sursă de informare, **cu acest grad de complexitate**, care să intermedieze lecturile şi studiul bibliologic. În versiune online, ea oferă posibilităţi multiple de căutare, după criterii dintre cele mai variate, singulare sau combinate şi se adresează, în mod prioritar, specialiştilor din instituţiile cu profil de informare şi documentare, cadrelor didactice şi studenţilor din învăţământul superior de specialitate, precum şi altor categorii socio-profesionale.